Subtitrarea: Dorula www.subtitrari-noi.ro/Subtitrari-noi Team
"Amintește-ți de mine când ești pe plajă și mai presus de toate,"
"când pictezi lucruri frânte și puțină cenușă. Puțina mea cenușă!"
"Pune-mi numele în pictură astfel încât numele meu să folosească la ceva în lume."
Frederico Garcia Lorca, către Salvador Dali.
Anul 1922. Spania e dominată de armată, biserică
și de marii proprietari de terenuri.
Moralitatea conservatoare invadează fiecare sferă a vieții:socială, artistică și sexuală
Dar o briză agită țara...
Pământ uscat,
pământ liniștit al imensei nopți,
vântul în crângul de măslini,
vânt în Sierra
Pentru Salvador Dali, de la vocea de culoarea măslinei.
Iată-ne, cei trei muschetari.
V-a fost dor de noi?
Luis Bunuel.
Termenul ăsta e Louise. E mai șic, nu crezi?
- Publicat? - Ți-am semnat-o.
Și n-ar fi reușit niciodată fără comentariile tale susținute.
Își risipește educații în companii rele și în cluburi de noapte dezonorante.
Părinții mei au fost atât de încântați. Mulțumesc d-le., mulțumesc foarte mult.
Sufletul vântului vestic.
- Spune ce vrei să spui, Louie. - Ce?
Mă distram de minune citind despre fluturi și copaci...
Uite! Iată-l pe Dumnezeu!
E doar puțin... andaluzian.
Sunt andaluzian.
Știi ce vreau să spun.
Crezi că e rău.
Nu, nu scrisul. Scrisul e al naibii de bun.
E vorba de subiect.
Ce simte Frederico Garcia Lorca despre toți afurisiții ăștia de fluturi?
Ce-l înfurie?
Ce-l excită?
Haide, nu fi așa mironosiță.
Încerc să fiu constructiv.
PUȚINĂ CENUȘĂ
celălalt steag dintre picioarele ei...
și fluturarea steagului...
a fost o victorie pentru...
Păstrarea acestor splendori, nu se face între vecini, știi?
Numele?
Salvador Felipe Dali Y Domenech.
Studiezi?
Artele frumoase.
Cu siguranță.
Interese?
Afilieri?
Numai dada, anarhia și clădirea geniului.
Geniul cui?
Al meu.
Bravo.
Luis Bunuel.
Încântat să te cunosc.
Scuză-mă un moment.
Vizionare privată la numărul șapte.
Unde sunteți cu toții? Haideți!
Acesta e... Sergio.
Pechuga. Îți place?
Uite. O copie așezată strategic a lui Freud.
Foarte bine, foarte bine, prietene.
Asta-i Frderico, poet rezident.
Garcia Lorca.
- E faimos. - Serios?
Mă întreb dacă știe.
Haide, să-i spunem. Federico!
Noua mea descoperire. Salvador, te pot prezenta poetului rezident,
dramaturgului și geniului cu alte titluri, Federico Garcia Lorca?
Ne-am cunoscut.
Ești cubist.
Nu.
Ăsta e cubism.
Vei fi altceva?
Realizez o revistă.
Ne-o dai pentru copertă?
E frumoasă.
E moartă.
Federico, unde ai fost?
L-ai cunoscut pe Paco?
- Cu ore în urmă. - Ce ai făcut?
Am încercat să găsesc un subiect.
Louie crede că sunt un pericol al burgheziei în formare.
Păi, se pare că ai citit poeziile. Ce crezi?
Îmi plac.
Bineînțeles că-ți plac, tuturor le plac.
Cred doar că ar trebui să scrii despre ceva modern. Ceva politică, sau...
decapitarea preotului putred din Zaragoza, sau...
Haide!
- Turnul Eiffel. - Sex.
- Aeroplane. - Orice! Totul! Nimic!
Ești o achiziție recentă?
Salvador Felipe Jacinto Dali Domenech.
Atrăgător.
Nou, dar se arată promițător.
Ea e Adella.
Federico, unde-s băuturile?
Federico!
Părul tău!
- A dispărut. - E minunat.
Sunt foarte șocat, pentru că bunicul refuză să mă lase în casă.
Are dreptate. Nici eu nu te-aș lăsa.
Mi-a fost dor de tine.
Vacanța a fost groaznică. Nu era nimeni aici, nimic de regretat!
Am citit 80 de cărți.
80?
40.
De fapt, 10.
Și mie mi-a fost dor de tine.
Acesta e Salvador.
Abia a ajuns. E pictor, unul foarte bun.
Păi, suntem norocoși să fii cu noi.
Șampanie.
Voi toți trăiți ca regii.
Sigur, maiestatea voastră va trăi ca un student.
Magdalena e scriitoare.
La colegiul pentru femei.
- Ce scrii? - Nu ți-am spus, nu-i așa?
Îmi iau un apartament!
Cum o să-i faci pe părinți să fie de acord cu asta?
Ne spunându-le.
Toate minciunile sunt decepții elaborate.
Are cineva un chibrit?
Spania e putredă din interior.
Soarta monarhiei, "cresco" la cererea culturii noastre religioase.
Trebuie să dea ceva. Uită-te la Rusia.
Uită-te la Paris!
- Dansezi, porumbelul meu? - Credeam că nu mă mai întrebi.
Manuel de Torre.
Marele artist al poporului androfian.
Odată i-a spus unui cântăreț.
Ai voce,
cunoști stilul,
dar nu vei triumfa niciodată în arta ta
pentru că nu ai suflet.
O pasiune la marginea dintre viață și moarte.
Peste tot în lume vine moartea și trag perdelele.
Dar nu în Spania.
În Spania... le deschid.
Și vă spun.
Nu este început și noi nu tremurăm.
Nu suntem sentimentali.
Ca vântul furios, secerăm materialul norilor și rugilor.
Și formăm o priveliște epică,
a dezastrului, focului și descompunerii.
- Ideal, ideal, ideal. - Cunoaștere, cunoaștere!
Dada! Asta numesc eu poezie.
Știți, când... am dat examenul la colegiul de artă,
am lucrat 3 zile la desen și apoi l-am șters.
Și am avut o oră ca să-l fac cum trebuie, imaginează-ți, o oră...
și i l-am dat profesorilor
și au spus."Această pictură..."
"Această pictură, Salvador, este"
Nu, nu... Nu-ți fă griji.
Mi-au spus, pictura asta...
"e perfectă".
A cui a fost ideea asta?
- A lui Federico? - Nu. El e descoperirea ta.
Poponarilor!
Mai bine vă ascundeți! Vin să vă ia!
Ar trebui să fie mai atenți.
Băieții au format o gască, știți?
O să curețe lucrurile!
Te gândești să li te alături?
Prefer să-i văd pe marricones închiși.
Va îngheța.
Nu mai pot sta mult aici, Federico.
Nu pot respira.
Ar trebui să fim la Paris, mon ami.
Tu poți scrie, eu pot lucra într-un studio de film.
Am crezut că vroiai să fii entomologist.
A fost ultimul termen.
Și cum rămâne cu boxul?
Mereu am insistat în legătură cu Parisul.
Oricum,
nu vorbesc franceza.
O să-ți cumpăr o carte.
Nu pot părăsi Spania, Louie.
De ce nu?
Urăsc pantofii noi.
Când eram copil, în Vega... în sud...
Erau niște scandalagii lângă casa noastră.
Acolo, mereu era ceva.
Dar următorul lucru pe care l-am auzit... Garda Civilă,
i-a ucis pe toți.
Întregul sat.
Și își amintesc acele care, pline de cadavre...
Toți oamenii erau întinși,
cu picioarele apropiate.
Pantofi strălucitori.
Ca și cum se odihneau.
Și câteodată, când mă gândesc la asta,
e ca și cum totul în jurul meu, toți oamenii,
clădirile...
și animalele...
Sunt ca bucăți de bumbac.
Și doar plutesc departe.
Și sunt singur.
Și asta...
când o aud...
Moartea.
Răsuflând în spatele zidului.
Moartea, ridicându-se din noii mei pantofi.
Și n-a rămas nimic... decât iarba și cerul gri.
Acum spune-mi tu, Louie,
sunt astea gânduri franțuzești?
Țara asta nenorocită! Îți spun Federico, îmi frânge inima.
Știu.
De asta trebuie să vii cu mine. Trebuie să fim liberi ca să facem diferența în lume.
Ce diferență vrei să faci într-o țară liberă?
Diferența trebuie făcută aici.
- Senzațional. - Incredibil.
Fetele vor înebuni.
La asta mă aștept.
Nu faci niciun sport, așa-i?
Îmi plac multe lucruri. Cursele, boxul...
Dansatoarele?
Mi-e teamă că nu se întind mult.
Dar ascultă,
fac parte din mișcarea asta subversivă, ce s-ar putea să te intereseze- ultraism.
Suntem discreți, n-am vrea ca informațiile să ajungă pe mâini greșite.
- Haide, sau o să-l pierdem! - Unde mergem?
Teatru de păpuși. Un teatru de păpuși ne senzațional.
Mi se plâng de democrație...
Ridicol.
Toată lumea din orașul ăsta trăiește în libertate perfectă.
Fiecare bărbat sau femeie.
Deși,
bineînțeles,
și femeile sunt libere, dar într-un fel ușor diferit.
Uitați-vă la țărani.
De ce? Mi-aș tăia piciorul să am jumătate din libertatea țăranilor.
Gândiți-vă, dacă recolta e bună,
sunt liberi să dea peste jumătate din recoltă, pe taxe.
Dacă recolta e proastă, ei și familiile lor sunt complet liberi
să moară de foame.
Sfântă Fecioară, iartă-mă, am păcătuit. Am avut gânduri murdare.
Ajută-mă să rezist tentației.
Deci, încă odată, uitați regulile!
Nu e știință în artă. Simțiți desenul!
Intrepretați... interpretați și apoi desenați exact ce vedeți.
Vedeți cu sufletul... vedeți ce simțiți. Exprimați-vă... exprimați-vă.
D-le. Dali! D-le. Dali
Deci... nu vor să mă publice.
Nu vor să mă publice pentru că am un pseudonim masculin.
Le-am spus, "Am un nume pentru voi..."
"Al naibii papa Ioan".
Au fost așa pocăiți, așa de jenați...
"D-ra. Merra, dacă depindea de noi, va angajam pe loc, dar colegiul public,
pentru a se pune bine cu politicul...
pentru că bineînțeles, ar trebui să fiu acasă, gătind pentru soțul meu impotent.
E atât de frustrant, Federico.
Poți folosi numele meu ca pseudonim.
Dacă te-ar ajuta.
Asta probabil e cea mai bună ofertă pe care cineva mi-ar face-o, dar,
refuz să cedez în fața acestor huligani.
O să le trimit 20 de scrisori pe săptămână, o să vin la birourile lor... Serios
- Ți-ai uitat pălăria. - Și ăsta-i alt lucru.
- Urăsc pălăriile! - Ascultă...
nu ai nevoie de pălărie.
Haide, să trecem peste asta.
Ăsta nu-i Salvador?
Salvador!
Pot să mă uit?
- E un experiment pentru percepție. - Înțeleg.
E fascinant.
E al tău.
Nu, nu, nu. N-aș putea.
Nu, te rog. Insist.
Mulțumesc.
O să... o să-l înrămez.
Deci, unde mergeți?
Federico a fost drăguț în a fi de acord să sufere o seară de muzică plictisitoare
și companie îngrozitoare.
Mătușa mea dă una din legendarele ei cine plictisitoare. Trebuie să vii!
- Nu. - E vital pentru mătușa
să cunoască oameni, oameni ca Salvador.
- Ai putea să-i arăți picturile tale. - Dar ai spus că va fi plictisitor.
- Nu vrem că bietul Salvador să fie obligat. - Nu, nu, mi-ar...
- Mi-ar place. - Vezi? I-ar place să vină.
Magdalena.
Ce ți-ai făcut la păr?
Aceștia-s prietenii mei, mă duc să mă pudrez.
Federico Garcia Lorca.
- Mă bucur că ai putut veni. - E drăguț că m-ați invitat.
Sunt câțiva oameni interesanți pe care să-i cunoști.
Fernando de Valio și bineînțeles, trebuie să-l cunoști pe senor Milagro.
Magdalena vorbește de mult timp despre tine.
Începusem să mă întreb dacă nu ești cumva o alta invenție de-a ei.
Dați-mi voie să vi-l prezint pe... Salvador Dali
Ce mai faci?
Încerc să mă îmbăt foarte rău, mulțumesc frumos.
Cred că în curând s-ar putea să-mi fie rău.
Trebuie să fii alt scriitor?
Nu, Salvador e unul din pictorii faimoși ai Madridului.
Am ieșit de curând din închisoare.
Din închisoare?
31 de zile de carceră absolută.
Am găsit, am găsit asta, foarte inspirator.
Ce ziceți despre defecarea comunală?
Dar despre clătinare? Atât de benefică...
Te supără, nu-i așa? Haide, Salvador.
E timpul să mă culc, mamă?
Scuzați-ne.
Rămâne faptul că acești oameni, nu-s de-ai noștri
De-ajuns cu mila noastră, furtul,
profitarea de labilitatea fetelor...
E esențial să avem o abordare uniformă a țiganilor.
Să restabilim o anume autonomie Gărzii Civile.
Cine sunt bărbații ăștia insuportabili?
Cel care seamănă mai mult a porc e senor Milagro.
Celălalt e Fernando Gavalle.
De ce cunosc numele?
- E un mic căpos din Madrid. - Dumnezeule!
D-le. Garcia Lorca, cred că sunteți din sud.
Da.
Atunci știți mai bine ca oricine despre ce vorbim.
Și cea mai tânără are 17 ani
și e logodită cu unul din frații Montana...
Bravo, bravo! Superb. Superb!
Ce înaintat!
Pur și simplu, superb.
Cum îndrăznești?
Cum îndrăznesc?
Cum îndrăzniți domnule? Atunci sigur nu știți cine sunt. Sunt Salvador Dali!
Salvatorul artei moderne.
Și omul ăsta, e un geniu.
E un mare poet.
Nu suntem de acord, doamnelor și domnilor?
Salvatorul artei moderne și preitenul său, marele poet.
Recită ceva.
Nu.
Ba da, recită.
Îmi pare rău.
Nu am pregătit nimic.
- Haide. - Nu e potrivit.
Federico. La dracu' cu potrivitul.
Atunci, hai, mare poet.
Cântă pentru cina ta.
Oraș al țiganilor
Cine te poate vedea și să nu-și amintească de tine?
Oraș al moscului și al durerii,
Oraș al turnurilor de scorțișoară.
Oraș al țiganilor
Cu steaguri atârnând la colțuri,
Stinge lumina verde
Vine Garda Civilă.
Orașul, eliberat de teamă
Își înmulțise ușile,
40 de gardieni civili
S-au strecurat prin ele să adoarmă și să ardă.
Zborul trandafirilor țipând de pe sfârleaza de vânt.
Săbiile au crestat briza calcând-o sub copite
Pe străzile pe jumătate luminate
O tigancă bătrână
Fuge
Cu caii ei adormiți
Și enormul borcan cu monede
Sus pe ulițele ce urcă sinistrul promontoriu,
Lăsând în spate, scurte trombe forfecând.
Oraș al țiganilor! Gardienii au plecat,
Printr-un tunel de tăcere,
În timp ce flăcările vă înconjoară.
Dă-mi voie să te ajut.
Viva la revolucion!
Foarte bine. Când te-am văzut la dineu... Cânt ți-ai citit poemul,
am văzut ce ești cu adevărat.
Ești... crud.
Ca un animal ce a fost jupuit.
Ea cum e?
Cine?
Magdalena, știi.
Nu.
Ce?
Dar celelalte fete?
- Vrei să spui... - Da.
Nu cu Magdalena, dar acasă...
Serios?
N-ai făcut-o?
Am avut câteva.
Toate instituțiile ce susțin acest regim corupt, trebuie desființate.
Cred că sună prea extrem.
Dar trebuie să fie extrem, Paco. Trebuie să fie o revoluție completă!
Toate bisericile, toate palatele!
Știi, când eram mic,
era un turn ruinat lângă casa noastră din Cadaque.
O să-l vezi când o să vii.
Vin?
Bineînțeles, în vacanță...
trebuie să vii.
Stăteam în turnul ăla și desenam, desenam și desenam.
N-am coborât de loc.
Imaginează-ți crevetele ăsta mic de copil înfometat, acoperit de urină.
Și n-aș fi coborât iarnă, vară. În frigul înghețat am umplut acest tub de fier cu apă.
Aș fi stat zile întregi.
Chiar atunci mi-am dat seama că dacă voi fi cineva mai mult decât...
decât media, dacă cineva își va aduce aminte de mine,
atunci trebuie să merg mai departe în toate.
În artă. În viață.
Și tot ce ei cred că e real: moralitate, imoralitate, bun, rău...
eu... noi, trebuie să le rupem în bucățele.
Și trebuie să mergem dincolo de asta.
Trebuie să fim curajoși, Federico.
Fără limite.
Nu, fără limite.
Ce crezi că faci?
Ce?
Te-am văzut. Te-am văzut naibii!
Ai pus mâna pe ea!
Negi asta?
Lasă-mă! Îmi pot duce propriile bătălii!
Cadaques, nordul Spaniei.
Federico.
Nu.
Uite.
E frumos.
N-am mai văzut așa ceva până acum.
Are toate tonurile de Tangi, dar...
cred că e ceva nou.
E extraordinar.
Eu!
Poți să-i dai nume, dacă vrei.
Puțină Cenușă.
Pentru că poți picta țărâna în sute de tablouri. Și în 80 de ani,
vom fi tot țărână.
Vom fi tot în tablouri.
Nu noi.
Vor fi ecourile noastre.
Fantome.
Nu vreau să fiu o fantomă.
Vino cu mine în Grenada.
Nu pot.
Îmi vei vedea familia, casa.
Tot ce am.
Te văd acum, Federico.
După amiaza înebunită cu smochini și sunete încinse
Cade peste coapsele rănite ale călătorilor.
Îngeri negri zburau cu briza vestică.
Îngeri cu plete lungi și inimi de mir liniștitor.
Noapte bună.
Vega, Andaluzia.
Salvador.
Mă gândesc la tine și niciodată n-am gândit mai intens în viața mea.
De când petrecem timpul împreună,
tot ce sunt s-a împrăștiat.
Scriu într-un mod ce n-am crezut vreodată că-i posibil.
Stiloul zgârie suprafața lucrurilor.
Măștile... și apoi dispare dincolo de ele.
Până în oase.
În întuneric, peltea rece în măduvă.
Federico.
Din ziua în care ai plecat,
am stat în studio zi și noapte.
Am început munca la desenele pentru piesa ta.
Le fac în genul țigănesc.
Andaluzian.
Ca tine.
Inconștientul, Federico,
se înalță ca o fiară în mine.
O las să vorbească și produce așa minuni.
E adevărat.
Ating fundul mării din mine.
Și poemele se scriu singure.
Sunt, așa cum ai spus,
crud, sângeros.
în viață.
Și eu vreau să fiu în viață.
Cum ai intrat?
Ți-am furat cheia.
O să arate superb.
- Nu. - Va fi superb.
După Barcelona, ar trebui să mergem la Londra și Paris și New York.
De ce nu?
Fără limite.
De ce te-ai întors așa curând?
Știi ce ai spus în scrisoare?
Despre faptul că tot ce ești s-a împrăștiat?
Louie.
Ce surpriză uimitoare.
Despre ce vorbești?
N-am știut când te vei întoarce.
N-ai spus când ai să vii.
Te simți bine?
Salutări, d-le. Dali.
Stai jos, stai jos.
Vrei niște ceai?
Înfățișarea ta.
Poftim?
Ce sunt astea?
Desenele scenei pentru Mariana Pineda. Știi, piesa mea.
Pentru a fi jucată?
La Barcelona. Tatăl lui Salvador ne-a găsit un producător.
Asta-i... o veste minunată.
Tu faci scenografia?
Nu-i nicio problemă cu asta, așa-i?
N-am spus că e.
Cum merge noul meu scenariu?
Filmul meu scurt.
Cel despre care ți-am cerut să scrii.
Da, bineînțeles. Nu prea am avut timp în ultimul timp, deci când...
Nu-ți fă griji.
Federico.
Să lăsăm jocul "putrescent".
Ce?
"Putrescent". Noul meu cuvânt.
Însemnând?
Demodat, desuet.
În general terminat, atunci.
Da, în general.
Haide, Ferry. Trebuie să asculți putrescentele astea făcute de Federico.
- Sunt isterice. Sunt... - Da, haide! Ferry!
Uite. Hai să sărim peste ceai, să fugim să luăm cina.
Ce să port?
Albastrul.
Nu-mi place albastru.
Îmi place griul, da.
Ador griul.
Am fost la senor David Jorge.
Care dintre ei?
Jorge e un vierme.
Salome.
- Oscar Wilde. Am crezut că l-au interzis. - E un poponar.
Marricon.
Neaprobat de toți cei ce contează.
Nu Wilde, Jorge.
Haide! Țipă "ciudat" prin toate orificiile.
- Vorbește mai încet, Louie. - Să vorbim încet, ar trebui, Adella?
- Păi, nu vreau! - Pentru numele lui D-zeu.
Pentru că este ilegal. Și e ilegal pentru că e imoral. Și-ți spun,
Ar trebui să ia mai mult de 15 ani de muncă silnică pentru asta.
N-am crezut niciodată că o să văd ziua în care Louie va dojeni moralitatea.
- Dansează cu mine. - Da, "Dansează cu mine".
- Destul. - Nu te deranja, Federico
Îmi pare rău, Magdalena.
- Sunt sensibilități vaginale. - Las-o în pace.
Uită-te la marele, curajosul, Federico.
Ce bărbat.
- Ești beat. - Nu mai spune.
Lucrurile sunt cu siguranță schimbate pe aici, prietene.
Ce vrei să spui?
E vorba de colegiu.
Stând an după an. Studiind asta și aia, până când îți explodează în față.
E un tărâm al fanteziei pentru copiii de școală răsfățați.
Uită-te la Federico.
Știu. Se descurcă bine.
Joacă orice.
În Paris o să i-o tragă muncii lui.
Este...